SLEVIN: NEVINOVAT CU GHINION
E curat.
Ei bine...
De ce ai venit?
Era un timp.
Patru treizeci și cinci.
Ai înțeles greșit.
Nu te-am întrebat cât e ceasul, doar spuneam că era un timp.
Era un timp?
Să luăm negresa aia de colo, spre exemplu.
E a naibii de focoasă, nu?
- Are 70 de ani. - Pe puțin.
Dar era un timp...
Nu știu...
Mă cheamă Smith. Sunt din afara orașului.
- Ascultă, dle Smith... - Doar Smith.
Motivul pentru care mă aflu în oraș, în caz că vrei să știi,
e Trucul din Kansas City.
Ce e Trucul din Kansas City?
Trucul din Kansas City e atunci când
lumea se uită la dreapta și tu pleci prin stânga.
N-am auzit niciodată de asta.
Nu e genul de lucru de care aud oamenii.
Cel mai adesea nu vor să audă de așa ceva.
Dar celui de care vorbim i-au trebuit 20 de ani ca să fie făcut.
20 de ani, zici?
Nu-i un flecușteț oarecare.
Cere planuri amănunțite.
Implică o grămadă oameni.
Inși legați unii de alții doar de cele mai mărunte întâmplări,
cum ar fi șoaptele spuse noaptea
într-un loc care nu uită, nici măcar când inșii cu pricina o fac.
Totul începe cu un cal.
E ceea ce, pe atunci, se chema handicap medicamentos.
Cursa Apeductului, New York. 1978.
Un tip vrea o așa-numita chestie sigură,
deci aranjează ca lucrurile să iasă așa.
Deci îl cheamă pe Doc,
un șarlatan care droghează caii de curse, din Antwerpen,
cunoscut pentru priceperea sa, dar nu și pentru discreție.
O, trage-mi-o, iubitule, trage-mi-o. Hai, iubitule.
Același lucru se poate spune și despre dulceața lui Doc, Gloria.
- Sunt pe-aproape, pe-aproape! - O, Doamne, o, Doamne.
Care cal spuneai că e, scumpule?
Ceea ce ne duce la Abe,
deoarece Gloria era prea multă dulceață pentru un singur utilaj.
Hei, scumpule, nevastă-ta e pe-acolo?
- Ce vrei? - Cine e, Abe?
E Seymour.
Mie-mi zici?
Spune-i nenorocitei să deschidă ochii, poate așa o să vadă mai multe.
Seymour te salută!
De ce mă suni aici?
Anul ăsta Crăciunul a venit mai devreme, scumpete.
Am un cadou pentru tine.
Îți amintești de prietenul meu, Doc?
Abe nu era tipul care să-și bage nasul în toate, dar nas avea.
Și sub nas avea gura.
O știi pe Gloria, ștoarfa?
Ei bine, Gloria asta are un prieten, Doc,
care are un pont despre o cursă de cai dopați.
Blatul e la Apeduct. Al șaptelea cal. A zecea cursă.
- Dopat? - Da...
Și mai era șmecherul ăsta, care avea urechi.
Mergi pe burtă, da? Hai să ne întoarcem.
Care arăta ca unchiul cuiva.
Hei, Max, care-i unchiul tău preferat?
Atunci care-i al doilea unchi al tău preferat?
Fii atent aici. Am ceva.
Și înainte să-ți dai seama,
lumea e lovită de o mare doză de lăcomie,
și bărbații încep să vorbească.
Și zvonul care umblă din gură în gură îți susură la ureche
și-ți zice că lucrul e sigur și, mai rău, începi să și crezi.
Cel puțin așa s-a întâmplat cu bătrânul Max
care nu era chiar atât bătrân pe cât de mult se săturase.
Se săturase să fie un câine lipsit de glorie.
Se săturase să se trezească
și să descopere că visele îi erau simple vise.
Plecăm.
Dar, mai ales, Max se săturase să nu aibă o peluză în fața casei.
Vezi să nu vină prea târziu.
- Așa am să fac. - Vorbeam cu fiul tău!
Crezi că-i amuzant nu?
- Pa, mamă! - Da. Pa, mamă.
Te iubesc.
Auzi, dacă mama întreabă unde am fost azi...
- La stadionul Shea. - Să vedem ce?
- Meciul dintre Mets și Phillies. - Bravo.
Zi-mi ce s-a întâmplat la meci.
Stalium a ratat 6 puncte în primele 5 servicii.
Ed Cranepul a aruncat pe dreapta terenului,
dar a lovit peretele, cu un picior în afara liniei.
Jesse Gondar a lovit foarte jos în spațiul dintre prima și a doua bază,
tipul e așa de lent, că omul de la a doua bază, Tony Taylor,
a ajuns înaintea lui la prima bază.
Ai reținut toate astea de la radio?
Ești bun.
Mă întorc imediat.
Nu, nu, nu. Tu rămâi în mașină.
De ce?
Pentru că puștii nu sunt lăsați pe hipodrom.
Tatăl lui Saul îl duce la curse.
Tatăl lui Saul e un parior înrăit.
Și dacă ești fiul unui parior înrăit, te lasă să intri.
E profitabil economic.
Tu ai să ajungi un parior înrăit?
Hei! Știi bine că nu.
Tatăl tău e deștept. Joacă doar la sigur.
Uite... Banii ăștia te vor ajuta să faci facultatea la Harvard.
Și să ajungi doctor. Dar până atunci...
trebuie să rămâi în mașină.
Weekend-ul viitor, tu și cu mine mergem la un meci de baseball.
Bine.
- Te iubesc, puștiule. - Și eu te iubesc, tată.
Stai, ceasul, ceasul, ceasul!
Era cât pe ce să uit. 15 minute. Începe să numeri.
Haide, haide.
Și încep ultimul tur.
Numărul 7 e în frunte.
Numărul 1 la turnantă.
Numărul 7 începe să treacă pe culoarul exterior.
- Lupta e strânsă... - Da!
Da! Hai, puiule, hai!
Hai! Hai!
Să-l întreacă pe conducător și numărul 7 vine...
Așa!
- Numărul 7 e în frunte! - Haide! Haide!
Cu o performanță clară, numărul...
Da!
Numărul 7 a căzut!
Iar numărul 1 preia conducerea și câștigă cursa.
Și Max s-a trezit că visurile lui s-au dus pe apa sâmbetei.
- Vreau să fac un pariu. - Ce sumă?
Douăzeci de mii.
Trebuie să te simți foarte norocos.
Țin pariul. Îl transfer.
Am un agent de pariuri al agenților de pariuri.
- Îți dau doi la unu pe cal. - În formular scrie nouă la unu.
Du-te la un vânzător de bilete cu cele 20 de miare ale tale în mână
și primești nouă la unu, dacă extinderea ține.
Dacă vii aici cu buzunarele goale, primești doi la unu.
Potul mare e zece.
Asta înseamnă că, dacă pierzi, ești bun de plată pentru 22 de miare.
20 pentru pariu, 2 pentru potul cel mare.
Poți plăti banii ăștia? Ai?
Poți?
Da.
Dar să fim în clar, dacă pierzi, ai să le datorezi o groază de bani
unor oameni cărora n-ai vrea să ajungi să datorezi nici cea mai mică sumă.
Henry!
- Hei, amice. - Ce e?
- Ai un foc? - Nu.
Henry!
Atunci poate ai cele 20 de miare pierdute pe calul cu numărul 7?
Ce-ai făcut cu fiul meu?
E în drum spre casă. Ca și tine.
Unde mă aflu?
Roth, el îți va spune totul.
Jur...
Deja ne-a spus.
Vă rog! Am familie!
Vă rog.
Vă rog!
Unde-i băiatul meu?
Henry!
Unde sunt ei?
Henry!
La naiba!
Pe toți dracii!
Iisuse!
"La naiba, pe toți dracii, lisuse" e corect.
Nu înțeleg, de ce au ucis familia lui Max?
Un nou utilaj în oraș.
N-au vrut ca altcineva să parieze la ei pe o cursă de cai aranjată.
Încercau să facă impresie.
Asta e o poveste dată dracului.
Charlie Chaplin s-a înscris, în Monte Carlo,
la un concurs de imitatori ai lui Charlie Chaplin
și a ieșit pe locul al 3-lea.
Aia e o poveste.
Asta...
e altceva.
- Deci ăsta e Trucul din Kansas City? - Nu.
E doar incidentul incitant.
E catalizatorul.
Ăsta...
e Trucul din Kansas City.
Ei se uită la dreapta
și tu...
te duci prin stânga.
Îmi pare rău pentru asta, fiule.
Câteodată viața înseamnă mai mult decât doar a trăi.
În plus...
nu poți avea un Truc din Kansas City fără un cadavru.
- E mort! - Vezi pe acoperiș!
Vin!
Vin.
Ți-a luat destul de mult.
Tu nu ești Nick.
Tu nu ești așa de înaltă pe cât credeam.
Sunt scundă pentru înălțimea mea.
Ei, așa mai vii de acasă.
De obicei, ghicesc înălțimea cuiva după cum bate la ușă.
Dar ai un fel înșelător de înalt de a ciocăni. Felicitări.
Deci e un lucru bun?
Ei bine, deschid ușa așteptându-mă să fii până aici, iar tu ești până aici.
Asta, plus centrul de greutate coborât... las-o baltă.
Tu cine ești?
Slevin.
Și ce ai pățit la nas?
L-am folosit ca să sparg pumnul unui tip.
Te-a lovit cineva?
Da... totuși, într-un fel mă așteptam.
- Într-un fel te așteptai? - Se zice că necazurile vin câte trei.
Întâi mi-am pierdut slujba.
Apoi am venit acasă ca să aflu că blocul meu urma să fie demolat
din cauza unei specii hibride de supertermite ecuatoriale.
Așa că m-am dus la prietena mea, Kelly.
Aveam cheia, deci am intrat.
Hei, nu vă opriți din cauza mea.
La naiba!
Slevin...
A fost un accident.
Adică, el s-a împiedicat și tu ai căzut?
Slevin, știi cât e ceasul?
Da, sunt la aeroport, ești sigur că vrei să vin?
Da. Două săptămâni la New York și singura Kelly de care îți vei aminti
e cea care ți-a luat-o în mână, în autobuz,
pe drumul spre tabăra de vară.
Kelly Perkins, mi-a spus că avea mâinile uscate
și că de aceea trebuia să...
Da, a spus asta multor tipi, de aceea i-am zis Perkins-Trage-Tare.
- Sună-mă când ajungi, bine? - Da.
Da, tocmai am ajuns în oraș, Nick și mă îndrept spre tine, în regulă?
La zi, omule, știi cât e ora?
Da, omule e...
șapte douăzeci și trei.
- Ah. Probabil mai dormi. - Auzi, omule, ai o țigară?
Nu, nu fumez, omule.
Atunci dă-mi portofelul, să-mi cumpăr singur un pachet de țigări.
Sunt cumva tâlhărit?
Și iată-mă-s.
- Ai spus trei. - Ce?
Ai zis că necazurile vin câte trei.
Ți-ai pierdut slujba, blocul tău va fi demolat,
Kelly te înșela și ai fost tâlhărit.
- Astea sunt patru. - Când ești pe val, ești pe val.
Interesant.
Deși aș adăuga: nu prea deștept, tâlharul, cum auzi adesea.
- Păi, mi-a spart nasul. - Dar, a trecut cu vederea valiza ta.
E grea. Poate s-a gândit că n-ar fi reușit să fugă cu ea.
Adevărat. Mai e și ceasul tău. Destul de șic.
- O contrafacere. - Dar el nu știa asta.
- Poate nu l-a văzut? - L-a văzut. Te-a întrebat cât e ora.
- Zici că a fost a treia tâlhărire? - Sunt... Călătoresc mult.
Unde-i Nick?
Nu știu, trebuia să ne întâlnim aici, dar n-a mai apărut.
Cum ai intrat?
- Ușa era deschisă. - Ușa era deschisă?
- Da. - Deschisă sau descuiată?
- Nu-mi amintesc. - Dar ai spus deschisă.
Tot ce se poate. Cum ai spus că te cheamă?
Lindsey. Locuiesc vizavi.
- Am venit să împrumut o cană cu zahăr. - Unde ți-e cana?
Am spus că am venit să împrumut o cană cu zahăr.
Dacă aș fi adus o cană, aș fi spus că am venit să împrumut zahăr.
Atins!
Poate-i Nick. Telefonul e acolo.
Alo.
Alo?
A închis.
Am o idee. Ai folosit telefonul de când ești aici?
Nu, doar acum.
Mă scuzați, am greșit numărul.
Era Hotelul Cheval (cal).
Ce faci?
Știm pe cine a sunat, acum trebuie să aflăm cine l-a sunat pe el.
- Columbo spune că 3 lucruri trebuie... - Columbo?
Da, detectivul interpretat de Peter Falk.
Știu cine e Columbo. Da.
Ei bine, potrivit lui Columbo,
3 lucruri trebuie căutate la locul unei crime.
Ce se află aici acum și mai înainte nu era?
Ce lipsește și ce a fost mutat din loc?
- Ăsta e locul unei crime? - Eu cred că Nick e în bucluc.
Scuze, ați greșit numărul.
Era tot Hotelul Cheval!
Deci... El a sunat la hotel și cei de la hotel l-au sunat înapoi. Are sens.
Deci, poate e un indiciu.
Un indiciu a ce?
Poate a ceea ce i s-a întâmplat lui Nick.
- Nu știm că i s-ar fi întâmplat ceva. - Nici că nu i s-a întâmplat nimic.
A zis că se întâlnește cu tine. Tu ești aici, el nu. Ușa era deschisă.
Și necazurile vin oriunde ești tu...
La naiba. Trebuie să trec pe la serviciu.
Doar vreo 2 ore. Pe urmă mă întorc și putem începe investigația.
- Investigația... - Va fi distractiv!
Bine.
Am uitat de-a binelea...
Da...
Scuze... pot împrumuta o cană cu zahăr?
Ce?
Mi-am amintit când am pus de o nouă oală ce cafea.
Pornisem spre magazin, dar m-am gândit că Nick trebuie să aibă zahăr.
Tu îmi spui povestea ta, eu plec, fără zahăr.
Mă întorc, tu îți expui penisul...
și, deși până acum cafeaua probabil că a dat în foc, eu insist să nu renunț.
E ca într-un tablou de Norman RockWell.
- Ce? Penisul meu? - Nu!
Nu... zahărul.
Vecini împrumutând zahăr unii de la alții.
E foarte... Andy Griffith.
- Da. - Asta e a la Andy Griffith.
Chestia cu penisul nu e prea Mayberry.
Nu.
Mulțumesc pentru zahăr... dulceață!
Voiam să încerc să prind următorul spectacol.
Următoarea reprezentație e abia la opt.
Încă nu e nici pe departe ora opt.
Șeful vrea să te vadă.
- Cine? - Șeful.
- Cine-i șeful? - Tipul pentru care lucrăm.
Doamne!
Vino aici și stai, naibii, jos.
Plecați...
Nu sunt tipul pe care-l căutați. Nu locuiesc aici.
Da, dar arăți ca tipul care locuiește aici.
Atunci nu știi cum arăta tipul care locuiește aici.
Ce vrea el să spună e că arăți ca și cum ai locui aici.
Da, asta vreau să spun.
Arăt ca și cum aș locui aici, dar nu-i așa.
Sunt doar în vizită, am sosit azi-dimineață...
Insul pe care îl caut e...
- Îl cheamă Nick, omule. - Nick.
Numele insului e Nick.
Tu cine ești?
Slevin.
Ai vreun act de identitate?
Chestia nostimă e că am fost tâlhărit azi-dimineață.
Hei! Uite, uite...
Spune-i-o Omului-cu-un-picior. Ca s-o poată...
bocăni de-a lungul drumului.
- Hei! Ascultă, idiotule... - Mă descurc eu, Elvis.
- Încet, încet, omule. - Mă descurc eu.
Lasă-mă pe mine, bine?
Nenorocitule!
Tot ce știu e că șeful îmi bagă sub nas adresa asta
și zice: "Sloe", ăsta-i el, "Elvis", ăsta-s eu.
"Aduceți-mi-l pe tipul care locuiește la adresa asta."
Mi-a zis asta azi. Întâmplarea face ca azi să fii tu aici.
Deci cred că tu ești tipul pe care trebuie să-l ridic.
- Azi! - Dar eu nu sunt Nick.
Da, din păcate,
nu ești primul care-mi spune că nu e tipul pe care-l caut.
Întreab-o pe Lindsey, locuiește vizavi. E femeia care locuiește aici.
Stai puțin, omule, eu nu întreb pe nimeni nimic.
Nick, Slevin, Clark Kent, oricum naiba te cheamă.
Poate să vină aici și Fecioara Maria în persoană, cu fundul ei fain,
cu sânii pe afară și toate celelalte
Și dacă mi-ar spune că te cheamă Iisus Hristos,
tot te duc să-l vezi pe Șefu', știi de ce?
Nu.
Ordinele.
Știi ce sunt Ordinele, nu?
Ordinele sunt ordine.
Probabil nimeni nu te-a învățat
să nu folosești cuvântul pe care-l definești în definiție.
Mai spune ceva și îți sparg, dracului, nasul! Nu mă joc cu tine!
Nasul mi-e spart deja.
- Pot să mai spun doar un lucru? - Ce?
Puteți da drumul la căldură? Fiindcă e foarte frig.
Da... Ar fi trebuit să te gândești la asta înainte să te apuce turuială.
Repejor, omule.
Pune mâna pe el.
Șeful e chiar acolo, nerodule.
Ei bine, ascultă...
Băieții d-tale, Elvis și Sloe, l-au luat pe tipul care nu trebuia.
- Eu nu sunt Nick Fisher. - Dle Fisher...
Ai auzit de Shmoo, dle Fisher?
E un personaj de benzi desenate care-mi plăcea în copilărie.
Shmoo era o creatură adorabilă.
Făcea ouă,
dădea lapte...
și murea de plăcere când lumea se uita la el cu poftă.
Lui Shmoo îi plăcea să fie mâncat.
Avea gustul oricărei mâncări ți-ai fi dorit.
Învelișul lui Shmoo, tăiat subțire, era o piele fină.
Până și din mustățile lui ieșeau scobitori excelente.
În esență, Shmoo împlinea toate nevoile lumii.
Aduc vorba despre Shmoo doar datorită relevanței sale în ce te privește
și motivelor pentru care ai fost adus aici.
- Îmi pare rău, cine ești d-ta? - Eu sunt Șeful.
Credeam că el e Șeful.
De ce?
Semănăm?
Ei bine, dle Fisher...
Voiai să-mi spui ceva?
Nu știu, d-ta m-ai adus aici.
Da, eu am făcut-o, dar pe atunci credeai că eu sunt el.
Nu am crezut că ești el. Credeam că el e tu.
Și încercam să-i spun lui, ție... că ei l-au luat pe tipul nepotrivit.
- Tipul nepotrivit pentru ce? - Pentru orice voiai să mă vezi.
- Știi pentru ce vreau să te văd? - Nu.
Atunci de unde știi că nu l-am luat pe tipul care trebuia?
Fiindcă nu sunt el.
Poate vreau să îți dau 96 de mii de dolari.
În cazul ăsta l-am mai luat pe tipul care nu trebuia?
Vrei să-mi dai 96 de mii de dolari?
Nu, tu vrei să-mi dai mie 96 de mii de dolari?
- Nu, ar trebui? - Nu știu, ar trebui?
Nu știu, ar trebui?
Pe scurt...
Cred că am trecut de mult de punctul acela.
Pariez că din cauza gurii ăleia te-ai ales cu nasul ăla.
Bine, am impresia că ai impresia că-ți datorez 96 de mii de dolari.
Nu, lui Slim Hopkins îi datorezi 96 de mii de dolari.
Tu i-i datorezi lui Slim, Slim mi-i datorează mie.
Așa că tu mi-i datorezi mie.
Ei bine, în cazul ăsta, Slim e pe aici?
Hei, Slim, îl cunoști pe individul ăsta?
Slim!
N-are niciun rost.
De când a fost împușcat, bătrânul Slim a surzit.
Cum de-a ajuns Slim să surzească?
De ce?
Fiindcă îți datorez 96 de mii de dolari
și s-ar putea să am o mică problemă cu găsitul banilor.
Bine, atunci să rotunjim suma la 90.
S-ar putea să fi exagerat cu micimea problemei.
Atunci ce-ar fi să anulez toată datoria
în schimbul unui mic serviciu?
Ei bine, depinde de serviciu.
Era fiul meu.
Observi cum am spus asta?
Da.
Asta pentru că e mort.
Ucis.
Exilat în timpul trecut.
Trimis de la "este" la "a fost" înainte de a lua micul dejun.
Nasol.
Lex Talionis.
Legea răzbunării.
Un pact a fost încălcat.
Fiul meu a fost ucis,
deci fiul Rabinului trebuie să aibă aceeași soartă.
Fiul cui?
Al Rabinului.
De ce i se spune Rabinul?
Pentru că...
Pentru că e rabin.
Cine-i fiul lui?
- Yitzhok. - Yitzchok, fiul rabinului.
Yitzchok Fluturașul.
De ce i se spune Fluturașul?
Pentru că asta e.
Ce, are aripi? Poate zbura? Presară praf magic peste tot?
- E homosexual. - Bine.
Haide.
- Ce părere are Rabinul despre asta? - Nu știe.
D-ta știi, dar el nu știe.
- Toată lumea știe... - În afară de Rabin.
Așa e.
- Și ce caut eu în povestea asta? - Tu?
Tu ești omul care apasă pe trăgaci.
Eu.
Tu.
Nu există profesioniști? Oameni pe care-i poți angaja pentru așa ceva?
Bineînțeles că sunt.
Da.
Dar tu îmi datorezi 96 de mii de dolari.
De ce să plătesc pe altcineva când deja te-am plătit pe tine?
Îmi pare rău, puștiule, dar banii tăi nu sunt destui,
ceea ce înseamnă că ești în buzunarul meu,
ceea ce înseamnă că, dacă nu faci ce vreau eu,
vei trece din buzunarul meu în frigiderul meu.
Lui Slim nu i-ar strica puțină companie.
Mie mi-ar prinde bine niște Shmoo.
Așa că-ți aștept răspunsul până mâine dimineață.
Mai e ceva?
Bănuiesc că nu mai e nevoie să spun ceva așa de banal și răsuflat ca:
"Du-te la poliție și ești un om mort".
Cred că tocmai ai spus-o.
Se pare că da.
Deci, lasă-mă să văd dacă am înțeles bine.
Îți plătesc o groază de bani ca să ucizi pe cineva,
iar tu pui pe altcineva s-o facă.
Nu-ți face griji.
O să ucid eu pe cineva.
Ai face bine să-l suni pe BrikoWski.
Spune-i că a apărut un personaj nou în oraș.
- Salut. - Nick încă n-a apărut, nu?
- Nu. - Ce-i cu tine și cu prosopul ăla?
Lindsey...
E o poveste foarte lungă.
Îmbracă-te, îmi spui pe drum.
Pe drum? Unde mergem?
Tot ce știm e că cineva l-a sunat pe Nick de la hotelul Cheval.
Am vorbit cu o prietenă care lucrează acolo.
Ea zice că au o evidență a fiecărui apel dat de la hotel
și că se poate accesa computerul, ca să aflăm din ce cameră s-a telefonat.
Trebuie să sune dintr-o clipă în alta.
Ce este?
Îl cunosc pe tip.
- Pe cine? - Pe individul ăsta.
- Îl știi pe tipul ăla? - Da, l-am cunoscut.
Era mort.
Ai cunoscut un mort?
Da.
Într-o cameră frigorifică.
"Slim Hopkins, parior din NeW York, a fost dat dispărut de soția lui."
"Poliția nu are nicio pistă." Etc., etc., etc.
"Un purtător de cuvânt a comentat dispariția astfel:
"... e o ironie că Hopkins a fost dat dispărut, având în vedere
că el însuși se presupune că s-a aflat în spatele câtorva dispariții."
Cred că e timpul să-mi spui povestea motivului
pentru care încă porți prosopul.
Te superi dacă mai întâi mă îmbrac?
E telefonul meu, ar putea fi prietena de la hotel.
Mă întorc imediat.
Auzi, Lindsey, nu cred că-i o idee prea bună să continuăm...
Pune-ți pantofii. Shlomo vrea să te vadă.
Nu știu pe nimeni numit Shlomo.
Cineva numit Shlomo te cunoaște pe tine. Asta să-ți fie singură grijă.
Să mergem.
Cum ziceam, nu cunosc pe nimeni...
pe nume Schlomo...
Asta a durut.
Cred că-i mai bine să mă lași pe mine să vorbesc.
Crezi?
Ce e?
Îi pare rău că te-a lovit.
- Totdeauna vorbești în numele lui? - Da.
Atunci e mut.
- Nu chiar. - Dar ce?
E ceva personal. Trebuie să-l întrebi pe el.
- Și cum mi-ar spune? - Nu ți-ar spune.
- Hei, mergem la... - Nu.
- Dar e chiar aici. - Un utilaj complet diferit.
- Chiar vizavi unul de altul? - Într-o vreme erau uniți.
Apoi au încercat să se ucidă unul pe altul.
Iar acum,
niciunul dintre bărbați nu-și părăsește turnul unde stă izolat,
de teamă că bărbatul celălalt îl va ucide.
Lasă-mă să ghicesc, chiar la ultimul etaj?
Apartamentul prezidențial.
Tu trebuie să fii dl Fisher.
Chiar trebuie? Nu mi-a mers prea bine în ultima vreme.
Dar din păcate, trebuie să fii.
Ei bine, dacă trebuie...
Știi din ce cauză ai fost adus aici?
Pentru început, sunt ghinionist.
Ghinioniștii nu sunt decât un termen de comparație
pentru norocoși, dle Fisher.
Tu ești ghinionist ca eu să știu că nu sunt.
Din nefericire,
norocoșii nu-și dau seama că sunt norocoși decât prea târziu.
D-ta, spre exemplu. Ieri ți-era mai bine decât ți-e azi,
dar a fost nevoie de ziua de azi ca să-ți dai seama de asta.
Dar ziua de azi a venit și e prea târziu, înțelegi?
Oamenii nu sunt niciodată fericiți cu ceea ce au.
Întotdeauna vor ceea ce au avut, sau ceea ce are altcineva.
Cam ca un rabin care ar prefera să fie gangster
și un gangster care ar prefera să fie Rabin?
De ce? Iarba e mereu mai verde de cealaltă parte a gardului?
Cum justifici faptul că ești și rabin și gangster?
Nicicum.
Sunt un om rău,
care nu-și irosește timpul întrebându-se ce-ar fi putut fi,
de vreme ce sunt ce-aș fi putut fi și ce n-aș fi putut fi.
Eu trăiesc de ambele părți ale gardului și iarba mea e mereu verde.
Gândește-te, dle Fisher, că în fața d-tale stau doi oameni
și de unul dintre ei ar trebui să-ți fie foarte frică.
Unde-mi sunt banii?
- Am tot auzit asta în ultima vreme. - Tatăl meu obișnuia să spună...
"Prima oară când cineva îți zice că ești cal, îi dai un pumn în nas.
A doua oară când cineva îți zice că ești cal, îi spui că e un netrebnic.
Dar, dacă e a treia oară când cineva îți zice că ești cal,
ei bine, poate a sosit timpul să te duci să cumperi o să."
Nu am banii d-tale.
Asta nu e ca și cum ai sări peste plata unei rate.
Îmi datorezi bani. Am parteneri, le datorezi și lor bani.
Nici măcar nu știu câți bani îți datorez.
33 de mii de dolari.
- Dar eu nu sunt Nick Fisher. - Atunci cine dracu' ești?
Un tip care se afla în locul nepotrivit, la timpul nepotrivit.
Ai 48 de ore ca să faci rost de bani.
Între timp, Saul va sta cu ochii pe d-ta.
Acum poți să pleci.
Așteaptă, am o întrebare.
N-am fost percheziționat.
Înțeleg, deci faptul că sunteți rabin, un om religios...
Sunt 3 lucruri pe care un evreu
n-are voie să le facă pentru a salva o viață, inclusiv a sa.
Să se închine la idoli, să comită un adulter
ori să săvârșească o crimă premeditată.
Să te ucid înainte că d-ta să mă ucizi pe mine ar fi fost...
Cușer.
Ceva acceptabil.
Ți-am transferat jumătate din bani în banca d-tale din insulele Cayman.
Cealaltă jumătate va fi depusă
când vechiul nostru prieten ajunge în pământ.
Când mă pot aștepta la asta?
- Foarte curând. - Bine.
La spune.
Pustiul...
Ce ai de gând cu el?
Pustiul și cum mine avem niște afaceri neîncheiate.
Un singur lucru îl știu bine: Atunci când cineva minte.
Un om în poziția mea numai pe asta se poate bază:
Să recunoască o minciună când o aude.
E diferența dintre viață și moarte, a mea sau a altcuiva.
Acestea fiind spuse, să știi că nu mințea.
Nu e Nick Fisher.
Știu.
M-am întors aici și tu plecaseși,
așa că am mers la hotel fără tine ca să-mi văd prietena.
A spus că telefonul către Nick a fost dat din camera 1009.
Un tip înregistrat sub numele de Smith, dacă poți să crezi.
E unul din cele mai obișnuite nume; Deci e posibil să fie câțiva și acolo.
Dar am sentimentul că acesta nu e unul dintre ei.
Urc la etajul 10 și imediat ce ajung,
ușa camerei 1009 se deschide și iese dl Smith, în carne și oase.
Mă prefac că mă duc spre lift,
nu că am coborât din el și îl luăm împreună.
El îmi zâmbește... Mersi. Îi zâmbesc și eu.
N-am nici o idee cine e, dar mă gândesc că tu ai putea ști,
așa că îi fac o poză cu celularul,
deși la început mi se părea ceva inutil,
pentru că pozele ies ca dracu', nu-l folosesc niciodată pentru asta.
Deci mă prefac că formez un număr și-i fac o poză lui Smith,
care nu și-a dat seama.
El e Smith, îl recunoști?
Nu.
Nici eu nu credeam, dar a meritat să-ncerc.
Oricum, coborâm cu liftul până în hol și omul care-și spune Smith
iese și cheamă un taxi.
Așa că îl urmăresc.
A intrat într-un bloc din centru.
Așa că aștept. Trece o oră,
și chiar când mă pregătesc să plec, cine crezi că iese?
Smith?
Tu.
Eu?
Ai ieșit din aceeași clădire, cu doi evrei hasidici de o parte și de alta.
Prieteni de-ai tăi?
Nu chiar.
Cred că e timpul să-mi spui povestea aceea.
Ei bine, e un tip căruia i se spune Șeful, da?
Și aici, chiar peste drum, e tipul căruia i se spune Rabinul.
De ce i se spune Rabinul?
Pentru că e rabin.
Iar eu trebuie să-l "lichidez", ca să folosesc limbajul locului,
pe Fluturaș, ca să șterg o datorie care nici măcar nu e a mea.
Și, parcă n-ar fi de ajuns, am 48 de ore ca să fac rost
de 33 de mii de dolari, altfel Rabinul mă va...
Nu știu cine e dl Smith
și cea mai nasoală parte e că nu sunt Nick Fisher.
Ce ironie.
Știu. Și nici măcar nu pariez.
Nu, nu. Adică mafiotul să aibă un fiu homosexual? Asta-i ironia.
Avem de-a face cu un caz limpede de confuzie de identitate.
Lucrurile de felul ăsta nu ar trebui să fie reale. E că amnezia.
Totuși iată-te aici și Nick nu e de găsit, așa că...
Aș spune că ai dat de dracu'.
Am dat de dracu'.
N-ar trebui să fii nițel mai îngrijorat de toate astea?
Am ataraxie.
Ataraxie?
O boală caracterizată prin lipsa de îngrijorare sau orice altă preocupare.
În fine, trebuie să îi dau un răspuns Șefului, mâine dimineață.
Și ce-i vei spune?
Am să-i spun ceea ce ar zice orice bărbat cu 2 penisuri atunci când
croitorul lui îl întreabă dacă le poartă pe dreapta sau pe stânga.
Și anume?
Da.
Știam că ai judecată.
Judecata e ceva ce ai atunci când ai de ales.
Uneori.
Alteori o ai atunci când știi că nu ai de ales.
Nu, nu muta nebunul ăla!
E o capcană pentru fraieri.
Dacă nu o faci, îl poți bate în patru mutări.
Dacă o faci acum, te va bate în, poate, o singură mutare.
N-o vede.
Și chiar dacă ar vedea-o, nu contează.
Elvis mă lasă să câștig.
Toată lumea mă lasă să câștig.
Stai puțin. D-ta știi jocul ăsta?
Ai 3 zile.
Mă gândeam că-mi va lua mai degrabă o săptămână.
O, așa gândeai d-ta?
Cu experiența d-tale în uciderea oamenilor?
Îți zic eu cum facem.
Câștigă jocul ăsta și ai o săptămână.
Deci, care-i planul cu Yitzchok?
Aveam intenția să cânt după ureche.
Dacă ți-e totuna, aș scrie partitura. E melodie grea.
Și, apropo, are umbre.
Umbre?
Gărzi de corp, care sunt cu el tot timpul.
Militari.
Foști membri ai Mossad-ului israelian.
Îl însoțesc 24 de ore din 24. Foști membri ai Mossad-ului israelian.
Foști membri ai Mossad-ului israelian.
Asta nu sună bine.
Locuiesc în apartamentul de alături.
Are cu el un buton de alarmă pe un lanț în jurul gâtului.
Arată ca un lanț obișnuit, cu steaua lui David.
El apasă pe butonul acela și...
Ei bine, cu toții știm cum se termină.
O Doamne! Nu, doar n-ai făcut asta...
Culcat! Culcat!
Timpul de reacție e între 3 și 5 secunde.
Deci va trebui să-l ucidă atunci când se așteaptă mai puțin.
Unde?
În apartament.
Cum intru în apartamentul lui? Nu pot intra pe ușa din față.
Nu, mă gândeam să folosești ușa din spate.
Și apoi?
El îl ucide pe puști, iar eu pe el.
Îmi las pistolul la fața locului, curat, fără antecedente.
Și Yitzhok...
Trag o dată ca să rămână, pe mâini, cu arsuri de la pulbere.
Le scot hainele
ca să pară ceva de genul "tu pe mine, eu pe tine,
suntem amândoi homosexuali, lumea nu ne înțelege"... o dublă sinucidere.
Și asta-i toată povestea.
Chiar toată povestea?
Da. Asta-i toată povestea.
Nu sunt un tip chiar atât de rău, să știi.
Unii au ajuns destul de bine de pe urmă mea.
Alții au ajuns destul de morți.
Ești o enigmă.
Intri aici și-ți dai drumul la gură spurcată,
ca și cum nu ți-ar păsa dacă ar încasa un glonte.
Mă poți ucide doar o dată.
Șah mat.
Nimeni nu zice că trebuie să te ucid repede.
Pisică.
Șoarece.
Ai 3 zile.
Scuză-mă.
Cine dracu' e individul?
Nu știu.
Dar oricine ar fi, e ori într-un mare rahat, ori nu mai știu ce,
fiindcă se joacă în nisip cu negrii și cu cei cu pălărie
și cu cine mai știe cine.
Sună-l pe Murph
și vezi dacă l-a identificat pe ins din poză făcută de Marty.
Da, șefule.
Vreau un raport complet asupra nenorocitului ăsta.
Totul de la A la Z.
Vreau să știu cine e. Pe cine cunoaște?
Oamenii pe care-i știe pe cine cunosc?
Vreau să aflu ce dracu' caută în nenorocitul meu de oraș.
- Ce ai? - Fii atent.
Kat e în oraș.
Goodkat?
Ăsta-i cântecul pe care-l cântă drogații.
Cu ce ocazie?
Nu știau. Au spus doar că se zvonește că tipul e în oraș.
- Cine e Goodkat (pisică bună)? - Un tip de categorie grea.
- Cea mai grea. - Apare, mor niște oameni, dispare.
Nimeni nu știe cine e sau cum arată.
Și nu a mai lucrat în NeW York de vreo 2 decenii.
Asta ne mai lipsea.
În regulă.
Și adu și tu alt fel de cafea, da?
Trebuie să merg la nenorocita de morgă.
Bună! Mi-am dat seama.
Bună. De ce ți-ai dat seama?
Ai zis că Slim Hopkins lucra pentru Șef, nu?
- Da. - Ei bine, ascultă...
Și Rabinul avea un agent de pariuri. Numele lui e Benny Beggin.
Acum Benny e la morgă, pus la gheață.
Cineva i-a ucis pe el și pe bătăușii lui.
La morgă?
Da, nu ți-am spus că sunt medic legist?
Nu, nu mi-ai spus.
Benny Beggin ucis de o minge de baseball.
Presupun că a fost o minge rapidă.
Oricum, asta dovedește că bunul Dumnezeu are simțul umorului.
- Bună dimineața, dle detectiv. - 'Neața.
Îl știți pe individul ăsta?
Mare agent de pariuri. A lucrat pentru Rabin.
- De ce i se spune Rabinul? - Pentru că e rabin.
Între noi fie vorba, acum 20 de ani era agentul meu de pariuri.
Lui îi dădeam cecurile de plată.
Dar ceilalți doi? Ai ceva despre ei?
Ăștia au fost otrăviți.
Cu ceva exotic.
- Încă analizez. - Ei bine, să mă anunți.
Așa voi face.
Nenorocitule!
- Să ai o zi bună. - Și dv., dle detectiv.
Jimmy, îmi iau pauză de prânz!
Nu înțelegi? Nick nu e dispărut, se ascunde.
Te-a așezat în calea ăstora.
- M-a așezat? - Ca pe un popic.
Era la ananghie. Te-a făcut să-i iei locul.
A plătit un tâlhar să te jefuiască,
dar îi trebuie doar portofelul cu permisul tău.
De asta ignoră ceasul și valiza.
Apoi Nick îi omoară pe Slim Hopkins și pe Benny Beggin.
Singurii care știu cum arată. Și acum ai rămas tu s-o încasezi!
Dar eu l-am sunat pe Nick. Eu am vrut să luăm legătura.
- Poate doar așa pare. - Și Smith?
Încă nu reușesc să-mi dau seama ce-i cu el.
- Ar trebui să fugi. - Nu pot.
- Te vor omorî dacă rămâi. - Mă vor omorî dacă plec.
Atunci du-te la poliție!
Tipii ăștia cumpără polițiști cum cumpără polițiștii gogoși.
Nu e prima oară când s-a întâmplat asta, să știi.
Adică nu e prima oară când un lord al crimei
îți cere să ucizi fiul homosexual al unui gangster rival,
ca să plătești o datorie ce aparține unui prieten
în al cărui apartament stai în urma pierderii slujbei,
a apartamentului și a iubitei găsite în pat cu altul?
Nu, astea toate mi se întâmplă pentru prima oară.
Dar Nick dă vina pe mine de când eram copii.
Bănuiesc că i-am fost mereu un prieten mai bun decât mi-a fost el...
Mi-ar face mare plăcere să aud și restul poveștii,
dar realmente trebuie să mă întorc la lucru.
O, hei. Hei...
Hei...
Mă gândeam că, dacă mai ești în viață diseară, când mă întorc de la muncă,
nu știu, am putea lua cina sau așa ceva?
Da. Ar fi grozav, da.
- Pe bune? - Da.
- Bine.
Nu. Pa!
Ce ciudat.
Ce e?
Mă gândeam cum ar fi fost dacă ne întâlneam în alte împrejurări.
Știi, cred că oamenii ar trebui să se îndrăgostească
doar dacă în spatele felului cum s-au întâlnit e o poveste grozavă.
Dacă tot trebuie s-o spună iar și iar.
Dacă ne îndrăgostim, am avea de spus o poveste pe cinste.
Da.
Am fi la o cină și cineva ar întreba:
"Și, cum v-ați cunoscut?" Iar eu aș zice:
"Spune tu povestea, dragule!" Și tu ai răspunde: "Nu, tu o zici mai bine."
la zi, vii des pe aici?
Nu. Dar știu pe cineva care vine.
- Adică Fluturașul? - Da.
- E aici? - Da.
Unde?
E absurd. La ce te gândești?
- Mă gândesc la o nouă opțiune. - Care-i aia?
- Să vorbesc cu el. - Să vorbești cu el?
Să vorbesc cu el.
Te duci, așa, acolo și-i spui:
"Bună, eu sunt Slevin și un tip rău crede că sunt cineva care nu sunt.
Și acest cineva cunoaște pe altcineva, așa că va trebui să te ucid,
altfel mă omoară ei pe mine și mă întreb dacă vrei să vorbim despre asta."
- Nu pot s-o fac. - Crezi?
Ascultă, nu pot să mă duc, așa, acolo. Are gărzi de corp.
În afară de asta, tot ce ai spus e corect.
Gărzi de corp?
Da. Chiar în spatele lor, sunt doi. Israelieni.
Cu bărbi. Chiar în spatele lor.
Îi vezi?
Începi să te pricepi la asta.
- Mersi. - Cum vei reuși să vorbești cu el?
Aștept să se ducă la baie. Și îl urmez înăuntru.
Ce părere ai?
Poate cineva să-mi zică de ce mă aflu în dubiță?
Pentru că am putut să fac rezervare doar pentru doi.
În regulă, Fluturașul e la o masă din mijloc.
Gărzile de corp sunt prin preajmă.
Băiatul nostru nu e departe, dar nu pot vedea cine-i cu el.
Murphy a reușit să afle cine e?
Murphy zice că, oricine ar fi, e o "fantomă".
Nu poate găsi pe nimeni care să se fi intersectat cu el accidental.
Cu atât mai puțin să se fi împiedicat de el.
Fluturașul se duce la baie.
Și băiatul nostru acționează. La naiba!
Marty, ușa e încuiată.
Calmează-te.
Nu-l va lichida în toaleta bărbaților.
Eu intru următorul.
Ce s-a întâmplat la toaletă?
- Am vorbit. - Și?
L-am spus că ar trebui să ieșim în oraș cândva.
- N-ai făcut asta. - Ba da.
Și?
Ne-am dat întâlnire.
Crezi că e prudent?
Nu poate fi mai rău decât ce mă așteaptă în spatele ușii numărul 2.
Va fi greu, totuși. Cred că am o coadă de curcan.
- O ce? - Poliția.
A, o coadă de "curcan"...
Drăguț.
Am dat, în toaleta bărbaților, peste un polițai băgăreț.
Tu și cum mine trebuie să vorbim.
- Te cunosc de undeva? - Nu, dar eu te cunosc pe tine.
Ascultă, amice, nu vreau să te jignesc, dar nu sunt...
Nu sunt homosexual.
Sunt polițist.
Nu sunt nici hoț, dacă mă înțelegi.
Am stat cu ochii pe tine.
Știu în ce te-ai băgat.
Cine ești?
Adică știu cine nu ești. Nu ești Nick Fisher.
Tipul în apartamentul căruia stai.
Știu asta pentru că Nick Fisher a stat 8 ani la Institutul Corecțional Dade
pentru că a agresat o majoretă de 14 ani.
Cei de la Dade County mi-au trimis o poză cu Nick Fisher.
Iar tu nu ești el. Așa că...
Cine dracu' ești?
Sunt doar un tip căruia i se răcește cina.
Acum pot pleca?
- Vino încoace. - Ce?
Cadavre în frigider. Polițai în toaleta bărbaților.
Îmi amintești de James Bond.
Ăsta-i cel mai frumos lucru pe care mi l-a spus cineva vreodată.
Iar Șeful... ar putea fi Kananga.
Kananga?
- Nu, Șeful nu-i Kananga. - Atunci Șeful cine-i?
Ernst Stavros Blofeld.
Care dintre ei? Donald Pleasance? Telly Savalas? Max Von SydoW?
Cunoști filmele cu Bond!
Dar vai, eu mă refeream la Anthony DaWson.
Cine?
L-a jucat pe Blofeld în filmul "Din Rusia cu Dragoste".
Dar nu-i vezi fața lui Blofeld în "Din Rusia cu Dragoste".
Un răufăcător e cel mai eficient atunci când nu știi cum arată.
Deci...
Pe curând.
- A fost incredibil! - Tu!
- Tocmai mi-am dat seama de ceva. - Ce?
Că adineauri am făcut dragoste cu tine.
Ți-ai dat seama abia acum?
Și habar n-am la cine te refereai când ai zis de James Bond.
Pentru că mai devreme, când mi-ai zis că-ți amintesc de James Bond
și eu am spus că e cel mai frumos lucru
pe care mi l-a zis cineva vreodată, am presupus, firește...
Ai presupus că știi despre cine vorbesc.
Pentru că dacă nu vorbeai despre tipul despre care cred eu că vorbești,
atunci mă confunzi cu cineva,
fiindcă în mintea mea există un singur Bond.
Asupra chestiunii ăsteia suntem de acord.
S-o spunem în același timp, la trei.
- Unu... - Doi...
- Trei. George Harnsby. - Roger Moore.
- George Harnsby?! - Roger Moore?!
- Glumeam. - Râzi de mine?
- Da și eu glumeam. - Și tu?
- Singurul James Bond e Timothy... - Dalton.
Scoția pentru totdeauna.
Mă simt mult mai bine!
De ce pleci?
Mă duc să iau puțină cafea.
Întoarce-te repede!
- Hei! Poliția. - Haide, omule...
Am vorbit deja cu amicul tău.
Bună dimineața. Sunt detectivul DumbroWski.
Bună dimineața, det. DumbroWski. Sunt cumva răpit?
Nu. Vrem doar să schimbăm o vorbă amicală cu tine.
Asta e procedura standard pe care o găsiți în manualul polițistului
la capitolul "O vorbă amicală"?
Nu există procedură standard
pentru genul de belea de care ai dat tu, puștiule.
Atunci despre ce voiați să vorbiți cu mine?
Despre tine.
- Ce-i cu mine? - Cine ești tu?
- Din punct de vedere filosofic? - Numele.
- Rangul, numărul... - Mingea e la tine, puștiule.
Crezi că-s destul de înalt să arunc la coș?
- Cum te cheamă? - A, da, îmi amintesc.
Slevin Kelevra.
K-E-L-E-V-R-A.
Kelevra.
Uite ce-i, puștiule...
Nu știu ce se petrece sau cât de implicat ești în asta,
dar când o să-mi dau seama, nu voi mai fi așa drăguț cu tine.
Acum te porți drăguț? Nu-mi face favoruri.
E ultima ta șansă să spui totul.
Cară-te.
Cred că asta-i partea în care îmi zici să nu merg prea departe.
Trebuie să plec la lucru.
- Bună, băieți. Ce căutați aici? - Acum e momentul.
Mai am cel puțin...
Iisuse!
Șeful zice că vrea să arăți bine pentru Fluturaș.
Ai venit mai devreme.
Intră, pune-ți ceva de băut. Tocmai mă pregăteam.
Va trebui să scuzi...
Nu te așteptam decât la...
Arăți bine.
Vrei nițel vin?
S-a întâmplat ceva?
Cineva încearcă să te ucidă.
Cine?
Eu.
A fost cât pe-aci.
Da.
Cât pe-aci.
Te-am angajat să faci o treabă.
Nu trebuia să arate ca o lovitură.
Dar tu îi elimini pe israelieni, bombardezi afurisita de clădire
și acum lovitură care nu trebuia să arate ca o lovitură
începe să arate foarte mult ca o lovitură.
E în regulă. Ducă-se dracului!
Dacă Rabinul vrea război, îi arăt eu război.
Saul!
Saul, telefonul tot...
Am crezut că ești Saul.
Mulți oameni au crezut că sunt altcineva zilele astea.
Necazul tău îmi amintește de o poveste.
Hitchcock. "La Nord prin Nord-Vest".
Filmul în care toată lumea crede că Cary Grant e un anume George Kaplan.
Chestia e că George Kaplan nu există, fusese un nume inventat.
Dar numele, chiar și cele inventate, pot aduce destul de multe necazuri.
Femeia din film care joacă alături de Grant,
o chema...
- Eva Marie Saint. - O... Știi filmul ăsta.
Știu filmul ăsta.
L-am dus pe tata să-l vadă, în 1959. Engleza lui nu era prea bună,
dar, Doamne, i-a plăcut de dna Saint!
După film s-a întors spre mine și a zis: "E un adevărat Buick".
Vezi tu, nu putea pronunța "frumusețe" (beauty), așa că spunea "Buick".
Și provoca destule confuzii.
Folosirea unui nume nepotrivit duce la asta.
Ăia sunt banii mei?
E tot ce vă datorez.
E Sabatul. Știi, de Sabat noi nu răspundem la telefon.
Știu.
În mod normal, Saul închide soneria.
Saul!
Ascultă ce-ți spun, nu mai găsești oameni de nădejde în ziua de azi.
Saul e mort.
Toți sunt morți.
O, am mai fost în camera asta.
Arată ca acum 20 de ani.
Dar cumva...
Cumva pare diferită,
la fel cum propria mașină îți pare diferită când o conduce altcineva.
Pe de altă parte, au trecut 20 de ani de când n-am mai fost într-o mașină.
Două decenii petrecute în spatele unui geam antiglonț,
din cauza fricii naturale față de puștile de mare calibru
și față de acoperișurile liniștite din NeW Jersey. 20 de ani...
închis în propria-mi paranoia, un prizonier în propria casă.
Doar ca să fiu dat pe mâna destinului de către un băiat.
Ei bine, Anthony, se pare că ai câștigat, dacă se poate spune așa.
Dacă aș fi purtat pălărie, aș fi scos-o.
Să terminăm odată, atunci?
Poți să-ți ții pălăria pe cap, Schlomo.
Se pare că avem aceeași soartă.
Totuși, frumos discurs.
Aș fi vrut să mă ridic în picioare pentru el.
Tu... tu ai adus asta pe capetele noastre.
- Eu? - Tu.
Tu l-ai angajat pe Goodkat să-mi omoare fiul.
După ce tu mi-ai ucis fiul!
N-am avut niciun amestec în treaba aia.
Sigur... Exact ca-n '84?
Presupun că nu ți-ai băgat mâna nici în chestia aia.
Doar un deget, poate?
Timpul a expirat, Rabinule.
A minți un mort e ca și cum te-ai minți pe tine însuți.
Ajunseseși prea puternic.
Vezi...
Când într-o cameră sunt doi bărbați,
problema e că nu te poți uita decât la unul,
iar ei te priveau pe tine, cu spatele la mine,
cu gulerele cămășilor zâmbindu-mi.
Apoi ți-au spus ție Șeful.
Era clar ce trebuia făcut.
Încearcă să te gândești cum e, Schlomo,
să te trezești în mijlocul nopții cu 6 gloanțe arzându-ți în stomacul
și să zaci într-o baltă formată din propriul tău sânge și rahat.
Cu ochii morți ai...
ai soției holbându-se la tine.
Singurul lucru care te împiedică să leșini e sunetul pașilor bărbatului
care umblă pe hol în căutarea pe fiului tău.
Am reușit să-mi salvez fiul, Schlomo.
Ei bine, acum...
după toți acești ani...
și în ciuda înțelegerii noastre!
Tu...
Tu, filistin nemernic, cuțitar care înjunghie pe la spate!
Ai reușit să-mi iei fiul de lângă mine.
Ei bine...
acum ți-am luat și eu fiul de lângă tine.
Ți-am zis, n-am avut niciun amestec în...
N-ai auzit.
Voi auzi?
Uită-te la fața mea, Schlomo, uită-te la zâmbetul meu.
Fiul tău e mort.
Fiul tău e mort!
Te voi ucide.
Rabinule!
Ai auzit de Shmoo?
Fisher!
Fisher, ascultă-mă...
Ți-am mai spus.
Eu nu sunt Nick Fisher.
Atunci cine e Nick Fisher?
Cred că vrei să spui cine era Nick Fisher?
Fisher era răspunsul la o întrebare.
Cum prinzi doi bărbați care nu pot fi prinși?
Îi faci să vină la tine.
Dar, ca să fac asta, aveam nevoie de-un nume.
Și unde găsești nume?
În registre.
Și cine are registre?
Ei bine, agenții voștri de pariuri au registre.
E curat.
Agenți de pariuri escroci.
Deci...
Care lucrează cu mari escroci.
Căutam un parior.
Unul care figura în ambele registre, cu mult roșu în coloana de pierderi.
L-am găsit.
Și atunci l-am găsit pe Nick Fisher.
O scursură căreia nu avea să-i ducă nimeni dorul.
- 1729. - Nick Fisher.
Bine.
Era un timp.
Tot ce mai rămăsese era să facem telefonul să sune.
Tot ce a trebuit să facem a fost să apăsăm pe trăgaci
și să așteptăm să-l suni pe omul
care face treburile pe care nimeni altcineva nu vrea să le facă.
Vreau să fie adus cineva din afară.
Există un specialist.
Își spune dl Goodkat.
Bine.
Spune-i că am să-i fac o vizită de dimineață.
Ești pregătit?
Da.
E singurul lucru care a mai rămas.
Dle Goodkat...
A trecut mult timp.
Îmi pare rău că te-am făcut să aștepți, dle Goodkat.
Așa că am să trec direct la subiect.
Slim Hopkins, omul care se ocupa de registrele mele a fost ucis ieri
și cred că deja ai auzit despre...
- Fiul meu... - Da, am auzit.
Vreau să te ocupi de chestia asta pentru mine.
Cine-i ținta?
Yitzchok.
Yitzchok, fiul Rabinului?
Îți aduci aminte de Rabin?
Îmi aduc aminte bine de Rabin.
Problema e...
că nu trebuie să pară o crimă aranjată.
Dacă Yitzchok e ucis, Rabinul va porni război.
Deci vreau să faci totul să pară că nu e ceea ce e.
Se poate aranja asta?
Orice se poate aranja.
Bine.
Cum?
Trucul din Kansas City.
Nu sunt familiarizat cu termenul.
Trebuie să văd registrele lui Slim.
Registrele lui Slim au fost luate când a fost ucis, dar am copii.
Ce cauți?
Ăsta e omul nostru. Nick - 1729.
Nick Fisher.
De ce el?
E un ratat.
Ia-l. Adu-l aici.
Tot nu vă vorbiți?
Nu pot spune că te învinuiesc.
- De ce ești aici? - Am de dat o lovitură mare.
Aveam impresia că nu mai lucrezi în NeW York.
Cum am spus, e o lovitură foarte mare.
Și te-ai gândit că, dacă tot ești în oraș,
vii să vezi ce mai face vechiul tău amic, Schlomo,
și-i spui: "Bună, ce zici de Yanks?"
Nu chiar. Dar ceva asemănător.
Singura problemă e că tu și cu mine nu suntem vechi prieteni.
Iar eu urăsc baseball-ul.
Și de vreme ce nu suntem prieteni și tu urăști baseball-ul,
de ce dracu' ești aici?
Pentru că nu suntem buni prieteni, de-asta sunt aici.
Pentru că, dacă am fi fost prieteni, nu eram angajat să-ți ucid fiul.
Pentru că ăsta e exact primul pe lista mea de lucruri
pe care prietenii nu le fac prietenilor lor.
Vestea bună pentru tine e că prietenia mea e de vânzare.
Știi, mi se pare că fiul tău înseamnă mai mult pentru tine dacă e viu
decât înseamnă pentru Șeful dacă e mort.
Iar pentru mine mai mulți bani
înseamnă mai mult decât mai puțini bani.
Iar tu ești tipul care doarme cu verzișorii sub saltea.
Te ascult.
Mă vei plăti dublu ca să-l ucid pe Șef
decât mă plătea el ca să-l ucid pe Yitzchok.
Și asta...
Și asta ne va face prieteni.
Da, Rabinule?
Atunci, de vreme ce prietenii le fac favoruri prietenilor lor...
- Îmi vei face o favoare. - Te rog, zi. Care-i favoarea?
E vorba de încasarea unei datorii.
- O anume datorie. - A cui?
Un neizbutit din registrul lui Benny.
- Îl cheamă Nick Fisher. - Cine-i ăsta?
Doar un ratat.
Tocmai ai câștigat o grămadă de bani.
După care am fost liber să vin și să plec cum doream eu.
Oricât te-ar plăti...
Nu e nimeni.
Eu ți-am făcut asta.
- Eu. - Tu.
Eu.
Cine ești tu?
Cine-i ăsta?
Având în vedere faptul că nu mai are amprente digitale,
aș zice că e puțin probabil să aflăm vreodată.
Dar fișe dentare?
Sigur, dacă găsești mandibula,
apoi nu mai trebuie decât să aflăm cine era dentistul.
Ce încurcătură afurisită!
Hei, Brikowski, sunt Marty. Ești acolo?
Am mai găsit 2 cadavre
care să facă pereche cu cele 2 pe care le avem deja.
În regulă, vin imediat.
Ai reușit să iei legătura cu Rabinul,
ca să vină să identifice ce-a mai rămas din copilul lui?
Nu. Sunăm de vreo oră și nu răspunde nimeni.
- Trimite pe cineva acolo. - Înțeles.
Te simți bine? Pari nițel șocată.
Nu, sunt în regulă.
Bine.
Da.
- Bună, Brikowski, sunt Murphy. - Bună, Murph, ce e?
Harry Kello a trecut azi pe aici. Îți amintești de Harry?
S-a pensionat acum câțiva ani, soția lui tocmai a murit.
Vine de două ori pe săptămână, discutăm,
le spune novicilor povești de adormit copiii.
Fiecare propoziție o începe cu "așa stăteau lucrurile pe atunci",
tipul trăiește în trecut.
- Da, da, ce-i cu el? - Oricum, ne spuneam nimicuri.
Tipul zice că nu se poate plânge, apoi nu face decât să se plângă.
Soția decedată, piciorul în care a fost împușcat, pensia mică...
Dar se oprește când vede poza făcută de Marty băiatului tău.
Stă și se holbează la ea. Eu zic: "Îl știi pe puști?"
Chestia e că nu se uită la poză, se uită la nume,
care era scris în josul fotografiei.
Cunoaște numele ăla: Slevin.
Și eu am un telefon exact ca ăsta.
Cam după o oră sună telefonul, e Harry, vorbește ca o mitralieră.
Tot zice despre o cursă de cai din '79.
Apeduct.
Al șaptelea cal, a zecea cursă. Vă sună cunoscut?
Era un handicap medicamentos.
Potul era mare, pe vremea aceea Șeful,
Rabinul tocmai se instalaseră la New York,
înainte ca oamenii să înceapă să se trezească cu cuțite în spate.
În fine, Harry continuă să zică despre o legendă locală, un tânăr...
Numele lui era Max.
Max.
Și-a plasat pariul la un agent pe nume Roth.
Roth a transferat pariul.
Pe d-ta.
Și pe d-ta.
Dar când Rabinul și Șeful au aflat că era o cursă aranjată,
ei bine, n-au fost chiar fericiți.
Istoria se află și trebuie dat un exemplu.
Tipii omoară pe toată lumea.
Vreau să zic chiar pe toată lumea.
Pe Max, pe soția lui, copilul.
Pe Roth. Până și nenorocitul de cal a murit.
Tipii s-au dus în oraș cu satârul.
A fost un afurisit de masacru.
A trebuit să aducă un specialist ca să-l omoare pe copil,
fiindcă nimeni nu voia s-o facă.
Ce-ai făcut cu fiul meu?
Tu?
Nu...
Tu ești mort.
Tu ești mort!
Deci, Harry continuă să vorbească
despre cum a trebuit să aducă un specialist să-l omoare pe copil.
Dar eu nu văd legătura.
Deci îi zic: "Harry, ce legătură are asta cu cazul?"
El spune: "Numele calului". Zic: "Ce-i cu numele calului?"
El zice că numele calului era "Lucky Number Slevin".
- Cum te cheamă? - Slevin Kelevra.
Vă amintiți de partea asta?
Vă rog!
Am familie!
Acum nu mai ai.
Henry!
Ai dracului de nenorociți!
Voi doi ați ucis tot ce-am iubit vreodată.
Duceți-vă dracului amândoi.
Ei bine, nu există nicio persoană pe nume Slevin Kelevra,
din câte îmi dau eu seama.
Ceea ce înseamnă că puștiul folosea un pseudonim.
Interesant, într-un fel, e că a luat numele calului mort
și s-a înhăitat cu Șeful și cu Rabinul,
având în vedere că și ei fuseseră amestecați în afacerea cu același cal.
Mi-am zis, știi, poate că înseamnă ceva.
Deși poate e doar o coincidență,
numele tot trebuie să vină de undeva, nu?
Bănuiesc că nimic din toate astea nu mai contează acum, că puștiul a murit.
A, încă un lucru.
Avem un tip nou în secție, un evreu, un tip amuzant, vorbește mult.
În fine, în caz că te interesează, zice că numele Kelevra e evreiesc...
Zice că înseamnă...
Câine rău.
Acum 20 de ani era agentul meu de pariuri.
Obișnuiam să-mi semnez cecurile către el.
Brikowski? Ești acolo?
Fata ta m-a observat.
M-a fotografiat.
Trebuie să moară.
Bine.
Am ceva să-ți spun.
Mi-a zis că trebuie să te omorâm.
Va trebui să ai încredere în mine.
La naiba!
Te va împușca aici.
Nu credeam că ai să înțelegi.
Am înțeles.
Cum ai aflat despre noi?
Sunt asasin de talie mondială, cretinule.
Cum crezi că am aflat?
M-am gândit că poate îl vrei.
Vreau să mă duc acasă.
Niciunul dintre noi nu se duce acasă pentru mult timp, puștiule.
Numele meu e Goodkat.
Poți să-mi spui dl Goodkat.
E 4:20 la WLNS
și iată noul meu cântec preferat, de JR: Trucul din Kansas City.
Sincronizare Blu-ray Retail: www.titrari.ro